Tidigare i Moonlight...
Jag var sjukvårdare i andra världskriget.
Det var vanligt med multipla skottskador.
Jag vet att du måste vara äldre, men du ser ut som 30.
Jag blir 85 i november.
Det kan inte bara vara dåligt att leva för evigt.
Jo, men det är inte så kul att uppleva allt ensam.
Jag har inte haft ett romatiskt förhållande med en människa sen jag blev vampyr.
Vad händer när en vampyr tror sig vara nära att avslöjas?
Han flyttar, startar om från början.
Så länge du är involverad i Mick och jobbar på Buzzwire
kommer hans hemlighet alltid att vara hotad.
Jag har något att berätta för dig.
Jag har slutat på Buzzwire.
Om du inte vore vampyr hade jag dött för 23 år sedan.
Du är inte bara vampyr.
Jag fick ditt meddelande.
Oj, vad fin du ser ut!
Tack för att du kunde komma så tidigt. Lite kaffe?
Två kaffe tack.
Hur trivs du med arbetslösheten?
Att sluta på Buzzwire var rätt, men jag vet inte...
Är inte nobel och arbetslös allt det du drömde om?
Jag har bakat... en hel del, faktiskt.
Det kan se det framför mig. Låt oss sitta här.
Så du...
Har du hört om den lilla pojken som blev bortförd igår kväll?
Jag gjorde reportage om två liknande fall för Buzzwire förra året.
Tror du att det är samma gärningsman?
Det gör jag. Så jag läste dina reportage.
Väldigt bra efterforskning. De är riktigt insiktsfulla.
Vad hjälpte det?
Pojkarna hittades ändå döda mindre än en vecka efter att de fördes bort,
och polisen fick aldrig tag i den som gjorde det.
Det är därför jag vill att du följer med mig,
och tar en titt på brottsplatsen.
Men jag är ingen profilerare.
Nej, men du har gjort bakgrundsarbetet på de två tidigare offren.
Det måste finnas något samband.
Kanske upptäcker du något som vi missat.
Att du inte kunde skilja en Roche-Bobois soffa från en Manutti?
Du bjuder med mig ut på en natt på stan.
Jag tänkte mig jazz, cigarrer, kanske en bägare ven-färsk sangria,
inte glo i skyltfönster efter soffor.
Ja men stäm mig då!. Mitt kontor är nästan färdigt,
och jag har precis gett mina tjurskalliga designers sparken.
I mitt tycke är kl 4 på morgonen den bästa tiden att spana på.
Kommer vi hitta dina designers på botten av något tjärhåI?
Mick, snälla! Jag har inte ork nog att döda alla som gör mig förbannad.
För det måste jag anställa folk.
Åh, blod, juice, dag, natt... vet du, efter några veckor som människa,
vet min kropp fortfarande inte vad den egentligen vill.
Ja, blodapelsinjuice måste vara särskilt förvirrande.
Jag beklagar din tidsomställning...
eller borde jag säga kroppsomställning.
Men, jag känner kallet från Glömskans frostbitna rike.
...ett vädjande från pojkens far, Robert Fordham.
Det här är min son Jacob. Han fyllde nyss 6 år.
Han väger 23 kilo, är knappt 1,20 lång...
Du följer definitivt de naturliga betingen när det gäller den flickan.
Brunt hår, bruna ögon...
Snälla, vem du än är, lämna tillbaka min son.
Mick!
Du är väl inte här för Buzzwires räkning?
Nej, Talbot bad mig komma.
Varför är du här?
Jag växte upp i grannskapet.
- Växte du upp här? - Beth?
Gå du.
- Är det okej med dig? - Jadå.
Josef trodde det var synen av Beth som drog mig hit, men det var det inte.
Det var huset, och de som en gång bodde där.
Min kompis Ray och hans fru Lilah.
Mick? Håll ett öga på honom åt mig.
Du vet att han snubblar på sina egna skosnören.
Gör han det så kommer jag vara där och hjälpa honom upp.
Var rädd om dig, Ray. Jag älskar dig.
Jag är snart hemma igen, Lilah. Det kan du lita på.
Vi har varit vänner hela våra liv.
Jag älskade dem...
...och sedan svek jag dem.
Alla utredare är på övervåningen.
Jag är faktiskt...
Jag är privatdetektiv. Mick St. John.
- Robert Fordham. - Trevligt att träffas.
Det måste vara ett misstag. Jag har inte ringt efter någon.
Nej, jag ställer upp frivilligt. Jag växte upp längre ner på gatan.
Jag kan inte fatta att det här händer. Jag beklagar verkligen.
Är det där dina föräldrar?
Ja, de gick bort för några år sedan.
Kände du dem?
På sätt och vis. Jag visste inte att de hade barn.
Bara jag - ett resultat av babyboomen.
Mr. Fordham, varför inte sätta dig hos din fru?
Vi har ytterligare några frågor.
Mr. St. John, jag vet inte vem som släppte in dig...
Ett barn är försvunnet. Vi kan behöva all hjälp vi kan få.
De tänker avsluta utfrågningen däruppe.
Har någon besvärat Jacob på skolan, på lekplatsen?
Nej, det skulle han berättat för oss.
Ni sa att han hade mardrömmar. Besökte han någon läkare?
Nej, nej. Ingenting sånt. Han är 6 år. Han har stor fantasi.
Varje litet knarrande han hörde var ett monster.
Han sa att han hörde knackningar från väggarna.
Jag kollade krypgrunden. Jag satte ut råttfällor på vinden.
Kriminalassistenten?
Ni kan ta igen er några minuter.
Är det okej om jag tar en titt i pojkens rum?
Teknikerna jobbar fortfarande.
Kom tillbaka om några timmar.
Toppen!
Om några timmar, så de hinner förstöra allt användbart.
Polisen fann aldrig några blodspår eller avtryck på de andra brottsplatserna.
Känner du Robert?
Va? Nej, hurså?
Du... jag vet inte. Du beter dig lite konstigt.
Nej.
Så du tror det är samma som tog de andra pojkarna?
Ja, modus operandi är exakt det samma.
Liten pojke som rövas från sitt hem medan föräldrarna sover.
Inga tecken på inbrott. Gärningsmannen är ett spöke.
Ja, eller en vampyr.
Saknade någon av de andra offren blod?
Har du någon i åtanke?
Ja, någon som Talbot inte lär känna till.
Mitt namn ringde ingen klocka hos Robert.
Jag borde väl inte vara förvånad om Lilah och Ray aldrig nämnde mitt namn.
Fan, det här får frystorkat att smaka gourmet.
Skicka in ditt klagomåI.
Vänta nu!
Vi är mitt i ingenstans och slåss mot tyskar.
Det här är inte ingenstans.
Det är en skog... i Italien.
Åh, vad skulle jag inte ge för en av Lilahs söndagsmiddagar just nu.
Hon har inte bara Lana Turners ben och Garbos skratt,
min fru kan även tillaga en skinka så saftig att även en Rabbi skulle frestas.
Ray, stanna!
Ray räddade mitt liv flera gånger.
Och jag räddade hans några gånger.
Det är sånt som händer i krig.
När jag bad dig komma var det ingen gruppinbjudan.
Jag ringde inte Mick.
Ni två verkar aldrig vara långt ifrån varandra.
Vad är det?
Titta på leksakerna.
Okej, pojken har lite tvångstankar.
Nej, det är en försvarslinje.
Om ett monster kom, skulle det behöva bryta sig genom försvarsringen,
och väsnas tillräckligt för att Jacob skulle vakna.
Gjorde du så efter att ha blivit bortförd som barn?
Hur känner du till det?
Det är mitt jobb att veta saker.
Kom igen. Som om du inte googlat mig efter att vi träffades?
Varje vampyr vet att barns blod är renare, med färre fria radikaler.
Andra föredrar det eftersom de tycker att det smakar bättre,
som något som steks i smör istället för i margarin.
Leo är en av de vampyrerna.
Han är också en nervös typ.
Om Jacob hörde knackningar i väggarna, kan jag ha funnit musen.
Säg att du inte tog ungen i West Adams igår kväll, Leo.
Mick, du sårar mig.
Jag är ingen pervers typ.
Och jag är ingen snut, Leo, men jag kommer få fram sanningen innan jag går.
Enda frågan är bara: enkla sättet, eller svåra sättet?
Jag tog honom inte.
Barn är det värdefullaste vi har.
Jag gillar deras blod, bara.
Var får du tag i det?
Mestadels såna som rymt hemifrån.
Jag köper sprit åt dem och tappar av en ven när de sover ruset av sig.
Dödar du dem?
Fan, heller!
Jag lämnar till och med pengar, mer än de skulle få hos blodbanken.
Ask anybody.
Låt...
rymlingarna... vara, Leo.
Vad för slags monster pratade ni och Talbot om?
Jag undrar om det kan finnas något verkligt bakom Jacobs rädsla.
Menar du någon han känner?
Ja, någon som har nyckel, som...
en hushållerska ni sparkat, eller en arg ex-fru.
Nej, det finns ingen sån.
Är det där ett foto från andra världskriget?
Ja, det där är min far, Ray Fordham.
Hans skvadron var stationerad i Italien.
Robert var mycket riktigt ett barn av babyboomen.
Tusentals återförenade par firade livet och fick tusentals barn,
Men Robert föddes bara 7 månader efter att Ray kom hem.
Jag såg ett foto av dig hemma hos Robert.
Du stred i kriget med hans far.
Varför berättade du inte att du ville hjälpa till eftersom du känner familjen?
För att de kan vara min familj.
Din familj? Hur då?
Flera år innan jag blev vampyr var jag en vanlig soldat i andra världskriget.
Ray var min bästa vän.
Sensommaren 1944 stred vi ihop i Italien.
Vart kommer den vägen ifrån?
Det är vägen till Florens.
Okej, vi fortsätter.
Ta skydd!
Ray, du står i öppen terräng! Kom hit!
Ray!
Det kommer gå bra.
Mina ben känns konstiga. Är de kvar?
Ja, självklart.
Två bra ben, och jag måste ändå springa till dig.
Stanna hos mig, Ray.
- Ta hand om Lilah, okej? - Håll nu för fan käften!
Du ska ta hand om henne själv.
Berätta för henne... att jag älskar henne.
Berätta för henne.
Jag ska berätta det, Ray.
Ray!?
En vecka senare vaknade jag upp på ett fältsjukhus, sårad men vid liv.
De sa att jag var den enda från patrullen som överlevt,
och 8 månader senare var jag tillbaka i staterna.
Lilah visste förstås att Ray var borta, men...
Jag behövde träffa henne.
Vi var förkrossade av sorg.
En vecka senare var kriget i europa över,
och man höll parader på gatorna.
Man hade picknick i parkerna.
Alla startade om på nytt.
Mick! Ta rast.
Du kommer snart börja laga saker som inte ens är trasiga.
Jag gillar att hålla igång.
Den känslan känner jag igen.
Så känns det tills jag sluter ögonen på kvällen.
Jag kan inte fatta att en kvinna som byggt flygplan i 3 år inte kan byta en säkring.
Det är inte att jag inte kan.
Ray brukade bara ta hand om vissa saker.
Han ville att jag skulle ta hand om dig.
Det gör du, Mick. Det gör du.
Så du startade om på nytt med Lilah.
Jag vet hur det låter. Men du...
Det bara... liksom hände. Det var inte... det bara hände.
Så du tror att Robert...
Hur kan du inte ha vetat att du haft en son?
När jag lämnade Lilah, hade jag ingen aning om att hon var gravid.
Jag kollade upp Roberts födelsedatum. Det är fullt möjligt.
Varför lämnade du henne?
För att Ray överlevde.
Han låg i koma i månader. Han hade tappat sina ID-brickor.
Armén visste inte vem han var.
När Ray dök upp, flydde jag i panik.
Vad annat kunde jag göra?
Jag lämnade min bäste vän för död, och sen stal jag hans fru.
Det var fel.
Det var inte fel om det gjordes av kärlek.
Var det av kärlek?
Ja, det tror jag det var.
Det börjar bli sent. Polisen borde vara färdiga nu.
Tack för att vi får se oss omkring på egen hand.
Men som jag sa, CSI och polisen har finkammat varje tum.
Jag bryr mig inte om vem som hittar Jacob, så länge han hittas.
Det känns konstigt att ha en son som är gammal nog att vara ens far.
Du verkar... så bekant på något sätt.
Åh, han var på TMZ hela förra veckan.
Nej.
Känner jag kanske din familj?
Nej, det tror jag inte.
Ursäkta mig.
Det här är ett mänskligt brott.
Det finns ingen doft av vampyr här inne.
Du kan inte känna på lukten om Robert är din son?
Nej, lukten är inte så specifik.
Kan du göra ett DNA-test?
Funkar inte. Min DNA förändrades fundamentalt när jag blev vampyr.
Men DNA från tiden innan du blev vampyr då?
Jag har många förmågor. Resa i tiden är dock ingen av dem.
Men en hårlock från familjebibeln, eller något liknande?
Kan funka.
Jag har dock inte sparat mycket från då jag var människa.
Är det där fingertryckspulver?
Nej, det är pulveriserad metall.
CSI har säkert tagit prover på det.
Tur för oss att vi har vårt mobila vampyrlabb.
Vi tar en titt på vinden.
Jacobs rum... är rätt under oss.
Han var här. Det var här han tittade på Jacob.
Och här tog han sig in.
Vem har haft tillträde till vinden?
Vi renoverade förra året.
Förutom byggherren, fanns det ett dussintal män.
Vi kommer att behöva namnen på dem.
Om han hade en hemlig ingång till Jacobs rum,
hade han kanske en hemlig ingång till huset.
Eller hittade en befintlig.
Gamla hus har ofta kollucka,
som den här.
Och det är en ingång till huset.
Den har varit öppnad nyligen.
Väl i huset kan han ha tagit servicetrappan till vinden och tagit god tid på sig.
God tid att ta min son.
Så Jacob hade rätt. Monstret fanns i väggarna.
Och i golven. Och i taken.
Hur kände du till kolluckan?
Jag växte upp i ett liknande hus.
Här i LA?
Ja.
Och vilken skola gick du i?
Utreder du mig nu?
Beror på. Döljer du något?
Nej, inte längre.
Paparazzis avslöjade mina största hemligheter: 43 i skor, favoritfärg blå.
Boxershorts, inga y-front.
Hur kom vi in på det här härliga ämnet?
Vi svävade iväg.
Jag vet att de andra brottsplatserna var i olika stadsdelar,
men de är alla viktorianska sekelskiftsmiljöer.
Den vi söker kanske har arbetat på alla platser.
Ni borde kolla upp om alla har kolluckor.
Det kan förklara hur han tog sig in.
Jag ska låta våra killar kolla upp det.
Det här är alla papper från renoveringen förra året.
Alla arbetsordrar, alla fakturor...
Alla misstänkta. Det är många namn.
Då får vi väl sätta fart. Tack så mycket.
Jag sätter på lite kaffe.
Klockan är över tre.
Du borde försöka sova lite.
Lättare sagt än gjort.
Roberts DNA. Ett prov fixat, ett prov kvar.
Du borde försöka vila också.
Svårt att sova när man vet att Jacob är därute med galningen.
Vi kommer att hitta honom.
Det måste vi.
Distriktsåklagaren kommer att kunna begränsa sökningen.
- Ben har ett bra team. - "Ben"?
- Borde jag vara svartsjuk? - Självklart.
Även om jag inte känner någon sexuell dragning till honom,
får din svartsjuka mig att känna mig åtråvärd.
Kanske kan jag inte resa i tiden,
och jag har definitivt ingen hårlock i familjebibeln.
Men varje soldat måste få sitt liv att rymmas i en låda.
Den här har jag sparat.
Roberts entreprenör är ren, men han hyrde in svartjobbare.
Så de kan vara vanliga hyggliga arbetare från trakten
eller dömda brottslingar.
Men jag hade mer tur med de andra brottsplatserna.
Båda husen har renoverats det senaste året.
Det första offret togs från ett viktorianskt hus byggt 1911 i Ocean Park.
Det andra togs från ett viktorianskt hus byggt 1903 i Pasadena.
Har båda kolluckor?
Nej, men huset i Ocean Park hade vinkällare med ingång från utsidan,
och huset i Pasadena hade ett golvärmesystem
med ett nätverk av gamla ångtunnlar.
Båda har varit igenbommade i årtionden.
Har båda blivit öppnade nyligen?
Jag slår vad om 100$ att ägarna inte kände till ingångarna.
Du skulle vinna.
Har du funderat på att bli civilutredare?
Jag gjorde några utredningar på Buzzwire, men jag är ingen polis.
Det behöver du inte vara, men du skulle jobba för mig.
Erbjuder du mig ett jobb?
Ja, det gör jag.
Jag trodde att mitt mänskliga förflutna var dött och förpassat till glömda minnen.
Men nu fick jag veta att det kanske lever och mår bra,
och bor i ett hus i West Adams.
Bara mitt mänskliga DNA kan berätta med säkerhet.
Snyggt golvskåp.
Har du rånat en armékille?
Josef. Vad föranleder mig nöjet?
Jag glömde min mobil här igår. Jag har klarat mig i 400 år utan en.
Nu klarar jag mig inte ens en dag...
Så, Menige Mick, varför denna tur längs minnenas boulevard?
Jag behöver DNA för att bekräfta att jag är far
till min bästa väns frus barn efter kriget.
Du har aldrig en tråkig stund, du.
Kom igen då. Ge mig din bästa gliring.
Jag vet att du verkligen vill.
Vill du veta sanningen?
Jag är avundsjuk.
Jag har varit Herre till många vampyrer i mina dar,
men inga knoddar, vad jag vet.
Alla skulle ändå ha varit stoft nu, så det spelar egentligen ingen roll...
Det är hur som helst en av få saker som jag ångrar...
och jag tror ju inte på ånger.
Pojken som kidnappades,
kan vara min sonson.
Jag förstår. Jag hoppas du hittar honom.
Ditt sista bidrag till den mänskliga genpoolen, va?
Ja, jag antar det.
Såvida inte du och Beth ändrar reglerna för vampyrers sexliv
och kommer på hur ni kan avla...
Hej Beth. Beth är här...
Vad fick du reda på?
Jag tror att kidnapparen såg ritningarna på offrens hus.
Kan man komma åt dem via nätet?
Nej, alla ritningar i pappersform finns arkiverade på stadsarkitektkontoret.
Han skulle vara tvungen att kvittera ut dem fysiskt.
Okej, jag släpper av dig vid stadsarkivet.
Så du hittade det?
DNA före vampyrtiden.
Vi lämnar in det för bioanalys.
Labbet lovade att skynda på DNA-testet.
Vi borde ha svaret imorgon.
Det där som Josef pratade om...
Va då? Att vi inte kan få barn?
Skulle du vilja föda mitt barn?
Vad tycker du om "Elliott" om det blir en pojke?
Jag driver med dig. Slappna av.
Barn en naturlig del av de flesta normala mänskliga relationer.
Vår relation är varken normal eller mänsklig.
Men Josef hade rätt. Vampyrer kan inte få barn, så...
Om du tycker att det är avgörande...
Nu får vi ta det lite lugnt.
Vi har ju inte ens haft sex med varandra än.
Sexet är kanske inte ens bra.
Låt oss fokusera på att hitta Jacob,
så får vi oroa oss för våra egna barn när den tiden kommer.
Vi ses.
Jag har redan gått igenom det här med polisen.
Jag förstår att det är en massa namn,
men jag vill att du minns ansikten, röster
alla som stack ut ur mängden på något sätt.
Så ja, det kommer bli bra.
Ta ett djupt andetag, bara. Okej?
Vi fick Jacob sent i livet.
Han var vårt lilla mirakel?
Precis som jag var för mina föräldrar.
På vilket sätt var du ett mirakel?
Min far var delvis förlamad när han kom hem från kriget.
De trodde inte att han kunde få barn.
Men sedan kom jag sju månader senare.
Jag var den största för tidigt födda som min mammas läkare sett.
Han var stor för att han inte var för tidigt född.
Han var mitt barn.
Robert, jag...
Hur berättar man för någon som är dubbelt så gammal att man är hans far?
Inte alls.
Jag ska föra Jacob hem igen.
Tack.
Bara så du vet... Jag trodde aldrig att jag skulle få en son. Förstår du?
Ja, jag förstår.
Okej, lyssna nu, de där hantverkarna...
Visade någon av dem särskilt intresse för Jacob?
Det är ett rent kaos när man renoverar...
Det är en massa slipdamm och oljud, folk överallt...
Vänta nu...
Det fanns en kille, som gillade att jobba kvällar.
Pratade han någon gång med Jacob?
Kanske en eller ett par gånger.
Jag tror att han gjorde plåtslageriet på taket.
Hette han... Kevin..?
Eller kanske Ken... V... någonting...
Verdolino. Ken Verdolino?
Ja, det är han.
Hallå?
Har du kommit på det än?
Verdolino?
Ja, och du är Mick St. John, privatdeckarn som kör en gammal merca.
Har du bevakat mig?
Det är sånt jag gör.
Var är Jacob?
Jacob är min nu. Håll dig undan.
Vi kan prata om det här, mellan fyra ögon, Ken.
Vad sägs om att jag pratar med din blonda vän istället?
Hon är alldeles ensam bland arkivmappar och bokhyllor.
Jag gillade alltid de intelligenta flickorna.
Hallå?
Jag är fortfarande kvar härinne? Kan ni tända Ijuset, är ni snäll?
Hallå?
Ficklampa.
Hallå?
Beth! Beth! Är du oskadd?
Det är någon därinne. Han stirrade på mig.
Lyssna nu. Hans namn är Ken Verdolino.
Det var han som tog Jacob. Du måste stanna här.
Hör på! Stanna här!
Okej, uppfattat. Tack.
Han är borta sedan länge.
Om du fortsätter att smyga dig på så där, kommer jag att tårgasa dig en vacler dag.
Det är bara en fråga om när. Vem var det?
Det var Ben. Han fick fram Verdolinos adress från körtkortsregistret.
1532 Hobart i West Adams. Han ska ordna order om husrannsakan.
Vi kan ju titta på ritningarna på Verdolinos hus när vi ändå är här.
Är det de här? 1532 Hobart?
Det är mitt under motorvägen.
Och huset har källare.
Det måste vara där han håller Jacob. Kom så åker vi!
Mick, vänta!
Jag vet att pojken betyder mycket för dig men vi borde invänta husrannsakningsordern.
Vill du köra efter handboken
medan han kanske flyttar Jacob, eller något ännu värre?
Jag vill bara inte att du skrämmer honom.
Han kan göra något desperat.
Jag vet vad jag gör.
Verdolino vet att jag är honom i hälarna.
Han har ont om tid. Och det har Jacob också.
Det var längesedan de rev husen för att göra plats för motorvägen.
Men de lämnade rester kvar. Källare...
...som monster kan gömma sig i.
Polisen är på väg.
Om du släpper Jacob fri, kan du komma levande ur det här.
Verdolino gillar mörkret.
Helt okej för mig.
Ken Verdolino! LAPD! Öppna! Slå in dörren.
Köket - klart!
Sovrummet - klart!
Kontoret - klart!
Jag vet hur det känns, Ken. Alltid utanför, tittar in.
Alltid ensam, alltid i mörkret.
Därför kan jag inte släppa honom.
Vi måste lära oss att det inte finns något att frukta i mörkret.
Tycker du att kidnappa och plåga honom är någon slags terapi?
Klart!
- Sa inte St. John att Verdolino var här. - Jo, det gjorde han.
Inget spår av någon av dem.
Jag såg Micks bil utanför. Han är fortfarande kvar någonstans.
Så fort Jacob har överkommit sin rädsla, är han fri att gå.
Hur kan han göra det när han är kall och ensam?
Livet är kyligt, Mick.
Det är en hård läxa vi alla får lära oss.
Snart är det din tur.
Snarare än du tror.
Var är Jacob?
Berätta var han är, nu genast!
Varför är du inte rädd?!
- Det är över nu. - Ja, det är det.
Och nu kommer Jacob att dö ensam och rädd på grund av dig.
Jacob?
Jacob, om du kan höra mig måste du göra något Ijud.
Jacob?
Beth, vänta. Det finns inget här.
Du hörde skotten. Han är här. Jag vet det.
Jacob, du måste ge mig ett tecken!
Kom igen nu, grabben.
Jacob.
Vänta. Beth. Hörni! Jag har hittat något!
Jacob?
Jacob! Kom igen, Jacob, andas.
Andas!
Någon rör sig därnere.
LAPD! Kom ut, sakta, med händerna högt.
Det är Mick St. John. Jag har Jacob.
Det är St. John. Sänk vapnen!
- Kan jag komma ut? - Du kan komma ut.
Var är sjukvårdarna?
- Var är Verdolino? - Han tog sitt liv.
Du är säker nu.
Han kommer att klara sig.
DNA-testet...
Labbet skickade svaret imorse.
Robert är inte min son.
Du gjorde det, Ray!
- Jag beklagar. - Nej.
Det var så här det var tänkt att det skulle vara.
Jag insåg inte hur mycket jag önskade en familj förrän jag nästan hade en...
Familj handlar inte bara om DNA.
Jacob.
Tjena, killen.
- Titta, där är Mick. - Jag vet.
Jag såg honom parkera. Vi ska gå och hälsa.
Nej, jag menar i fotot.